Когато още следвах мечтите си,
пазейки ги в чантичката си...
Превод: Chep92
Писмо, което се страхувах да ти дам.
Онези ярки чувства,
сияещи в дълбините на сърцето ми.
Редакция: Chep92
Аз изследвам всичко и всеки.
Вълнението в сърцето ми,
започнало в онези летни дни,
когато видях усмихнато ти лице, отразяващо се във водата.
Стайлинг: Chep92
Играехме в проблясващия прибой
и разбивахме всяка вълна.
Споменът за онзи ден, когато си играехме заедно,
избледня с времето.
Сега аз просто се преместих...
Вярвам в любовта...
С тези три важни думи,
скрити в сърцето ми.
Вървя по пътя си.
Юкинари-сан!
М-Михару-чан...
Училище. Браво!
Юкинари!
Готов ли си?
Закъснява както винаги...
Михару-чан, пусни ме!
Казах ти да ме пуснеш!
Хайде да се изкъпем заедно.
- Спри, моля те!
Казвам ти, че ако не побързам ще закъснея за училище.
Банята е много по-важна от училището.
Хайде. Побързай. - Не-е-е-е!
Само не бельото!
Спри!
Моля те, спри! - Но, ако не се съблечеш няма да можем да се измием.
Кирие?
Добро утро.
Искаш ли да се изкъпеш с нас?
Не, Кирие...
Не, не, не, не! Не е това, което си...
Това не е...
Не...
Съжалявам.
Не мисля, че трябва да има хора, които са разбрали неправилно ситуацията.
Но аз си помислих, че...
Съжалявам.
Гадост...
Все още яде.
Да...
В предишния епизод от света, в който почти няма мъже, казвайки се Сейрен,
дойде това момиче, Михару-чан.
Оттогава изпробвахме много способи, за да я върнем обратно, но нищо не стана.
Затова тя остана да живее вкъщи.
Юкинари-сан, това е много вкусно.
Как се нарича тази храна?
Това се нарича хляб.
Харесва ли ти? - Да.
Отначало Кирие не разбираше Михару, но всичко се оправи.
- А при Вас, Михару-чан, във вашия свят нямате хляб, нали?
и сега Кирие й помага да се впише.
- Не, но имаме зеленчук с подобно име.
Освен това, Михару-чан не е много разстроена, че не може да се върне на Сейрен.
- Да. Когато го ядеш той все едно се топи в гърлото ти.
Смятам, че ще се приспособи.
Юкинари-сан.
Благодаря ти за храната.
Беше много вкусна.
Толкова мека и пухкава.
Хареса ли ти хляба?
Да.
Вчера много ми хареса кърито, но този хляб беше много вкусен.
Разбирам.
Ах, да.
Тогава ще ти донеса още хляб от училище.
Училище?
Хляб от училище?
Да.
Училищният хляб е много вкусен.
Училищен хляб...
Има много видове. Най-вкусния е с къри.
Хляб с къри!
Да. Веднага го изкупуват.
Искаше ми се да го опитам.
Днес ще ти го купя.
Започвам да огладнявам.
Се...
Сега ли!?
Сега не можем да го купим...
Какво? Не можете ли?
Не е толкова просто...
Но ти каза, че училищния хляб с къри е най-хубавия.
Че веднага го изкупуват.
Е, ами...
Да вървим, Юкинари.
Ако не побързаме, ще закъснеем за първия час.
Да...
Съжалявам, Михару-чан.
Ще се видим след училище.
Ще ти донеса училищен хляб с къри.
Ах, да.
Храната е в кухнята.
Хапни си, ако огладнееш.
Добре. Тръгвам.
Но, аз...
Гладна съм...
Хляб...
Училищен хляб...
Трябва да се усеща при докосването му като нежна коприна, намазана с люто къри.
И когато го сложиш в устата си, той се топи, като течно щастие.
Искам хляб...
Това е!
Просто ще отида и ще си купя училищен хляб с къри от училището на Юкинари-сан.
Затова излязох на улицата.
Все пак времето е страхотно.
А в коя посока е училището на Юкинари-сан?
Добре дошли! Добре дошли!
Днес има разпродажба на банани!
Какво мислите, г-жо? Ще си купите ли малко за вкъщи?
Търсите ли нещо, млада госпожице?
Яде ли се?
Миришат много хубаво.
Не си ли виждала банани?
Това ли са бананите?
Банани са.
Банани, нали?
Да, банани.
Не са ли като хляб с къри?
Не са като хляб с къри.
Много са, нали?
Днес са на специална разпродажба.
Лошо ли се продават?
Да, днес бизнеса не върви...
Купувачите казват, "А, просто банани".
Така значи.
Наистина, ако в обикновени ястия добавиш малко банани, те стават необикновено вкусни.
Банана е кралят на вносните плодове.
Уха! Кралят!
Впечатлена съм.
Искаш ли да опиташ?
Може ли?
Да.
Ето.
Как е?
Да, беше много вкусно.
Мек и много вкусен.
Тъй, тъй.
Колко носталгично. За първи път опитах банани...
Да, никога няма да забравя.
Беше в лятото на петнадесет годишнината ми...
"Вместо това, по-добре обърнете внимание на Михару."
"Изглежда се раздвижи въображението на художника..."
"Ами те самите опитвали ли са банани? "
"Ако да, тогава са безумно храбри..."
Така значи...
Бях се замислил за мигновените проблеми и в един момент забравих за важните неща...
Причината, заради която отворих този магазин...
Благодаря за храната. Беше много вкусно. - Не, аз ти благодаря.
Благодаря ти, млада госпожице.
Да.
Извинете, ще ми помогнете ли?
Търся училищен хляб с къри.
Хляб ли?
Юкинари-сан ми каза, че го продават в училището.
Училище?
Гимназия Мизуно ли?
Само направо, а после надясно. Ще я видиш лесно.
Много Ви благодаря.
Довиждане.
Идвай по всяко време, Бананова г-це.
Как се казва тази храна?
Това са тефтели.
- Това момиче е странно...
Приличат ли на хляб?
Не, това е друг нещо...
О, Казу. Казу ме опипа пред всички. Такъв е мръсник!
Днес бих искала отново да се погрижиш за мен, прави каквото пожелаеш.
- Надявам се, че ще се хареса на Михару-чан.
Наистина ли?
Общо взето си го "прося". - Кирие.
- Скоро ще си тръгваме.
Ах, прокълната съм с толкова секси гадже.
Престани, Фукуяма.
Боже. Всеки божи ден влизаш в клас и се държиш така!
Поне помниш ли, че си ученик?
Защо само ти си в бяла униформа?!
Това минава всички граници!
О, какво има, Коджима?
Ако искаш да се присъединиш към нас, не се притеснявай, просто кажи.
Гимназия Мизуно!
Това Коджима ли е?
Да, а жертвата е Фукуяма. Вече 27 прозорец за този месец.
Тези двамата не се променят.
Коджима, ако не спреш с насилието си, никой няма да се омъжи за теб.
Не си ти този, който ще ме съди.
Кажи му, Юкинари.
Кажи на този облечен в бяло извратеняк!
Ами, аз...
Това е невъзможно, Коджима!
Семейството ми е свръх богато!
По-висок съм от средния мъж с 10 см!
Аз съм плейбой №1 в училище Мизуно, Фукуяма Казухара-сама!
Какво може да каже дребосък №1, Сасаки Чиби-нари, срещу мен!?
Глупак.
Какво, по дяволите, си въобразяваш за себе си?!
Юкинари също има добри качества!
Кирие.
Той е добър и сериозен и... - Какво ти става, Кирие?
Той е по-добър от теб и дяволски извратената ти душа!
И знам всичко за теб.
Слабостта ти.
Тайната, скрита под тези бели ръкавици.
Тогава...
Току-що те направих моя и вече не е необходимо да мълчиш.
Дясната длан? Лявата длан? От коя ти става горещо?
Гимназия Мизуно!
28 прозорец.
Да, по-рано, отколкото очаквах.
Извинете...
Това ли е гимназия Мизуно?
Умри!
Коджима...
Ти бяло униформен извратеняк!
Лицето ми, прекрасното ми лице...
- Умри! Умри!
Не ме удряй по лицето...
Не ми пука, изрод от Ада.
Не мисли, че обратно ще те изпратя за Стикс!
- Как се казваш?
- Преместиха ли те?
Откъде си?
Умри! Умри! - От чужбина ли си?
Необичаен цвят на косата. - Върви в Ада! Върви в Ада!
Какво е това на челото ти?
Нещо като фенки ли?
М-Михару-чан!?
Юкинари-сан.
М-Михару-чан.
Дойдох.
Значи това е училището?
Какво чудно място.
Домът ти също е хубав, но малката баня го съсипва.
Но тук сигурно има голяма баня.
Земята започна да ми харесва все повече и повече.
Михару-чан.
Не трябваше да идваш тук сама.
- Кой е това?
Кого представя Чиби-нари? - Това не е Сейрен.
Наистина ли има ученичка в гимназия Мизуно, за която, аз, Фукуяма Казухару не знам?
Моята още невъобразима любима.
Ти си като цъфтяща рафлезия в тропическа гора.
Покорен от съблазнителния ти аромат, аз съм никой и съм твой пленник.
Новодошла...
Още сутринта изядох всичката храна и...
Не се нахраних и...
Така че реших да си купя училищен хляб и...
И...
Съжалявам.
Михару, аз трябва да се извиня.
Не трябваше да те оставям сама.
Юкинари.
О, да. Щом вече си тук, искаш ли да разгледаш училището?
Ще ти покажа всичко.
Да.
Какво?
Страхотна идея, Чиби-нари!
Аз, Фукуяма Казухара, ще се заема с това.
Да вървим. Да го направим заедно!
Към мястото, където ще се роди любовта ни!
Михару-чан!
Това е стаята за отдих на момичетата от 4 етаж.
Това е стаята за отдих на момичетата от 3 етаж.
Разбирам.
А това е стаята за отдих на момичетата от 2 етаж.
Така изглежда.
И накрая, това е стаята за отдих на персонала.
Ей! Забранено е влизането на мъже!
Благодаря Ви, че бяхте толкова мил и ми показахте всичко тук.
Ами...
Сега бих искала да се върна при Юкинари-сан.
Какво каза?
Още не съм ти показал най-важното място.
Никой, който не го е виждал, не може да говори за великолепието на гимназия Мицуно.
Кой е този все пак?
Да вървим.
В огромната, мистично великолепна градина на гимназия Мицуно!
Михару-чан!
Ей, Юкинари, какво, намери ли я?
Не. Не можах.
Проклетия Фукуяма. Къде се дяна?
Значи Михару-чан е с Фукуяма, така че...
Ами, аз...
Не се страхувай, Михару-сан.
Тази нощ ние ще бъдем Адам и Ева на гимназия Мицуно!
О, Боже!
Защо се депресира така!?
Но, Кирие...
Боже. Винаги си такъв.
Веднага се отказа от нея, дори без борба...
Не можеш да поемеш по друг път!
Бездействаш, тъп глупак!
Лесно е да си нерешителен!
Сериозен, добър, трудолюбив...
Предполагам, че това казах в клас.
Знам, че имаш много добри черти.
Кирие...
Имай поне малко увереност в себе си...
Какво?
Юкинари-сан!
М-Михару-чан!
Юкинари!
Гадост, тъкмо стигнахме до главното.
Почакай, Фукуяма!
Не се напрягай, Чиби-нари.
Толкова бавен човек, като теб, не би ме настигнал.
Гадост. Няма да те изпусна!
Ще си взема обратно Михару-чан!
Все едно ще можеш!
Извинете, но аз бих искала да остана с Юкинари-сан.
Какви ги говориш, Михару-сан?
Все още не сме стигнали до мястото.
Михару-чан, мисля, че те отнесоха насам...
Юкинари, не тук!
Какво?
Женска съблекалня!
Какво-о-о-о-о?!
Извратеняк!
Ей, почакайте.
Спрете момичета.
На кого говоря!
Хванал си ги, Чиби-нари.
Фукуяма?!
Опитваш се да шпионираш младите, невинни момичета, докато се преобличат?
Ти си извратеняк.
Ти да мълчиш!
Юкинари-сан! Юкинари-сан! - Да вървим, Михару-чан. Ти си с мен.
Ето ти моя комбо удар!
Колко глупаво.
Всичко е наред.
Забрави за този дребосък и изчерпи забавната и пикантната си вечност с мен.
Само ние двамата.
Какво стана тук...
Почакай малко. Извинявай. Отидох твърде далеч. Извинявай.
Нали?
Отивай в Ада и там се извинявай!
Какво стана?!
Първо експлозия. А сега момче?
О, виж ти! Доста е пребит.
Добре. Отвори си очите.
Добре ли си?
Мъжка съблекалня.
Извратеняк!
Значи това е.
Неговата слабост.
Пълна противоположност на Юкинари.
Андрофобия.
Съжалявам.
Вината е само моя...
Не, не е така.
Вината не е само твоя, Михару-чан.
Ако не бях дошла в училището...
Трябваше да си остана вкъщи, както ми каза.
Съжалявам.
Не се притеснявай за мен.
Не изглежда така, но съм много издръжлив.
А, да. Училищен хляб с къри, както ти обещах...
Съжалявам, но малко се е смачкал.
Утре ще ти купя друг.
Много е вкусен.
Хляб с къри от Юкинари-сан.
"Нямаме подобна дума - любими..."
Ето какво ми казаха те, смеейки ми се в лицето.
Каква е тази болка, усещам я в момента...
Погледни ме, аз вече сияя.
Защото си близо до мен.
Чувствата ми, тези които другите нямат...
Усмихни се, ще ти ги предам, докосвайки устните си.
Искам да те докосна, желая го...
Спри времето и порасни малко, защото искам да те целуна.